VINDECAREA SUFERINŢEI
PUNTA DE VACAS, MENDOZA, ARGENTINA
4 MAI 1969

	Dacă ai venit să asculţi un om care se presupune că transmite înţelepciunea, ai greşit adresa, pentru că înţelepciunea nu se transmite nici prin cărţi, nici prin discursuri; adevărata înţelepciune se află în adâncul conştiinţei tale, aşa cum dragostea adevărată se găseşte în adâncul inimii tale.
	Dacă ai venit împins de calomniatori şi de ipocriţi să-l asculţi pe omul acesta cu scopul de a folosi ceea ce asculţi drept argument  împotriva lui, ai greşit adresa, pentru că omul acesta nu este aici ca să-ţi ceară ceva şi nici pentru a te folosi, deoarece nu are nevoie de tine.
	Asculţi un biet om care nu cunoaşte legile care domnesc asupra Universului, care nu cunoaşte legile istoriei, care ignoră relaţiile ce leagă popoarele. Acest om se adresează conştiinţei tale departe de oraşe şi de ambiţiile lor nesănătoase. Acolo, în oraşe, unde în fiecare zi este o durere întreruptă de moarte, unde iubirea este urmată de ură, iertarea de răzbunare, acolo, în oraşele oamenilor bogaţi şi săraci, acolo, în nesfârşitele câmpii ale oamenilor, s-a aşternut o mantie de suferinţă şi de tristeţe.
	Suferi atunci când durerea îţi muşcă din trup. Suferi când foamea pune stăpânire pe corpul tău. Dar nu suferi numai pentru durerea imediată sau pentru foamea resimţită de trupul tău; suferi şi pentru consecinţele bolilor care lovesc trupul tău.
	Trebuie să înţelegi că suferinţa este de două feluri: există o suferinţă care izvorăşte în tine din pricina bolii (şi care poate să dea înapoi mulţumită progresului ştiinţei, aşa cum foamea poate să dea înpoi în urma triumfării justiţiei). Şi există o altă suferinţă care nu depinde de boala trupului, dar care se trage din aceasta: dacă eşti paralizat, dacă nu poţi să vezi, dacă nu poţi auzi, suferi; totuşi, chiar dacă porneşte din trupul tău, această suferinţă este a minţii tale.
Există deci un tip de suferinţă care nu poate da înapoi în faţa progresului ştiinţei, nici în faţa progresului justiţiei. Acest tip de suferinţă, strict legat de mintea ta, dă înapoi în faţa credinţei, în faţa bucuriei de a trăi, în faţa dragostei. Trebuie să ştii că acest tip de suferinţă este bazat întotdeauna pe violenţa aflată în conştiinţa ta. Suferi pentru că te temi că pierzi ceea ce ai, suferi pentru ceea ce ai pierdut sau pentru ceea ce îţi pierzi speranţa că vei atinge. Suferi pentru că nu ai, sau pentru că ţi-e teamă... Iată marii duşmani ai omului: teama de boli, teama de sărăcie, teama morţii, teama singurătăţii. Acestea toate sunt suferinţe ale minţii tale; toate dovedesc violenţa interioară, violenţa existentă în mintea ta. Socoteşte că violenţa aceasta rezultă întotdeauna din dorinţă. Cu cât este mai violent un om, cu atât mai grosolane sunt dorinţele lui.
Aş vrea să-ţi povestesc o întâmplare petrecută cu mult timp în urmă.
	Un călător trebuia să facă un drum lung. Îşi înhămă calul la şaretă şi începu călătoria; avea un timp limitat pentru a ajunge la destinaţia lui îndepărtată. Îşi numi animalul “Nevoia” şi şareta “Dorinţa”; îşi numi o roată “Plăcerea” şi alta “Durerea”. Călătorul îşi conducea şareta când la dreapta, când la stânga, dar nu-şi scăpa din vedere ţinta. Cu cât înainta mai repede şareta, cu atât mai iute se mişcau roata plăcerii şi cea a durerii, unite de aceeaşi osie, şi transportau şareta Dorinţei. Pentru că drumul era foarte lung, călătorul nostru se plictisea: hotărî deci să-şi împodobească şareta, înfrumuse-ţând‑o cu tot felul de lucruri plăcute. Dar şareta Dorinţei, pe măsură ce era împodobită, devenea tot mai grea pentru Nevoia care o căra. Într-adevăr, la curbe şi în pantele abrupte, bietul animal se istovea şi nu mai putea trage şareta Dorinţei. Iar pe drumurile nisipoase, roata Plăcerii şi cea a Suferinţei se împotmoleau.. Într-o zi, călătorul îşi pierdu nădejdea că va sosi la destinaţie, pentru că mai avea mult de mers şi ţinta era încă departe. Când se aşternu noaptea, se hotărî să mediteze; şi în timp ce medita auzi nechezatul calului. Înţelese mesajul pe care i-l trimitea: în ziua următoare scoase de pe şaretă toate ornamentele, o uşură de toate greutăţile, şi în aceeaşi dimineaţă, foarte devreme, începu să-şi mâne animalul la trap, înaintând spre destinaţie. Dar timpul pe care-l pierduse nu mai putea fi recuperat. În noaptea următoare se gândi din nou şi un nou avertisment al prietenului său îl făcu să înţeleagă că trebuia să se confrunte acum cu o nouă sarcină; sarcina aceasta era de două ori mai greu, deoarece însemna despărţire, pierderea ataşamentului. Dis-de-dimineaţă, sacrifică şareta Dorinţei. Fără îndoială, procedând astfel, pierdu roata Plăcerii; totuşi, o dată cu ea, pierdu şi roata Suferinţei. Se urcă în spatele animalului Necesitatea şi începu să galopeze pe pajiştile verzi până ce ajunse la destinaţie.
Observă cum poate dorinţa să-ţi limiteze orizontul. Există dorinţe de calitate diferită. Există dorinţe grosolane şi dorinţe înalte. Înalţă dorinţa! Depăşeşte dorinţa! Purifică dorinţa! Procedând astfel, va trebui să sacrifici în mod sigur roata plăcerii, dar cu ea vei pierde şi roata suferinţei.
Violenţa omului, pusă în mişcare de dorinţe, nu rămâne închisă în conştiinţa lui, ca o boală, ci acţionează şi în lumea celorlalţi oameni şi este exercitată asupra restului de fiinţe umane. Să nu crezi că dacă vorbesc despre violenţă mă refer doar la război şi la armele cu care oamenii îi distrug pe oameni: aceasta este o formă a violenţei fizice. Există o violenţă economică. Violenţa economică este aceea care te face să-l exploatezi pe altul; exerciţi violenţa economică atunci când îl furi pe celălalt, când nu mai eşti frate al celuilalt, ci un animal răpitor faţă de fratele tău. Există şi o violenţă rasială. Crezi că nu exerciţi violenţă atunci când persecuţi pe cineva pentru că e dintr-o rasă diferită de a ta? Crezi că nu exerciţi violenţă când îl defăimezi pentrucă este dintr-o rasă diferită de a ta? Există o violenţă religioasă. Crezi că nu exerciţi violenţă când nu dai de lucru cuiva sau când îi închizi uşa în faţă, sau îl îndepărtezi pentru că nu este de religia ta? Crezi că nu eşti violent când închizi între gratiile defăimării pe cei ce nu profesează principiile tale? Când îi constrângi să se izoleze în mijlocul familiei lor? Când îi constrângi să se izoleze între ai lor pentru că nu profesează religia ta? Mai există apoi şi alte forme de violenţă, acelea impuse de morala filistină.
Vrei să impui altora felul tău de a trăi, trebuie să le impui altora vocaţia ta... Dar cine ţi-a spus că eşti un exemplu de urmat? Cine ţi-a spus că le poţi impune altora un fel de a trăi, numai pentru că este cel ce-ţi place ţie? De unde vine tiparul, de unde vine modelul pentru ca tu să vrei să-l impui?... Aceasta este o altă formă de violenţă. Poţi să pui punct violenţei, în tine şi în ceilalţi şi în lumea înconjurătoare, numai prin credinţa interioară şi prin meditaţia interioară. Soluţiile false nu pot pune capăt violenţei. Lumea aceasta e gata să explodeze şi nu există chip să se pună capăt violenţei! Nu încerca drumuri de scăpare false! Nu există politică în stare să rezolve această nerăbdare de violenţă nebună. Pe planetă nu există vreun partid sau vreo mişcare ce ar putea lichida violenţa. Cu soluţii false nu se poate extirpa violenţa existentă în lume... Mi se spune că tinerii, la cele mai diferite latitudini, caută căi de ieşire false spre a se elibera de violenţă şi de suferinţa interioară şi recurg la droguri ca la o soluţie. Nu căutaţi drumuri de ieşire false pentru a pune capăt violenţei.
Frate al meu: urmează reguli simple, aşa cum sunt simple pietrele acestea, zăpada aceasta şi acest soare care ne binecuvântează. Poartă pacea în tine şi adu-le-o şi celorlalţi. Frate, acolo, în istorie, se află fiinţa omenească ce-şi arată chipul suferinţei: priveşte faţa aceasta plină de suferinţă... dar aminteşte-ţi că este necesar să mergi înainte, că e necesar să înveţi să râzi, şi că e necesar să înveţi să iubeşti.
Ţie, frate, îţi las speranţa aceasta; această speranţă de bucurie, această speranţă de dragoste, pentru ca tu să-ţi înalţi inima şi să-ţi înalţi spiritul, şi pentru ca să nu uiţi să‑ţi înalţi trupul.