INTERVENŢIE LA MANIFESTAREA DE LA BOMBAY
PLAJA DE LA CHOWPATTY, BOMBAY, INDIA
1 NOIEMBRIE 1981

Dintr-un sătuc de la poalele munţilor celor mai înalţi ai Occidentului, în îndepărtata Americă Latină, am lansat primul nostru mesaj.
Ce anume am spus atunci?
Am spus: fără o credinţă interioară, fără încredere în noi înşine, există teamă: teama naşte suferinţă; suferinţa produce violenţă; violenţa stârneşte distrugere. De aceea încrederea în sine învinge distrugerea.
Şi am mai spus: există multe forme de violenţă şi de distrugere. Există o violenţă fizică, o violenţă economică, o violenţă rasială, o violenţă religioasă, o violenţă psihologică şi o violenţă morală. Am denunţat aceste forme de violenţă şi atunci ne-au spus să tăcem. Şi am tăcut, dar nu înainte de a afirma: “Dacă ceea ce am afirmat este fals, va dispărea în curând. Dacă este adevărat, nu va fi putere în lume în stare să-l oprească”.
Au trecut doisprezece ani de tăcere; astăzi vom vorbi din nou şi ne ascultă mii şi mii de oameni din diferitele continente ale Terrei.
Şi acum, în Occidentul cel cinic, ni se spune: “Cum este posibil ca cineva să te asculte dacă nu promiţi bani, dacă nu promiţi fericire; dacă nu comiţi minuni şi nu vindeci; dacă nu eşti un maestru, dacă eşti pur şi simplu un om ca toţi ceilalţi?”. “În tine nu este nimic extraordinar: nu eşti un exemplu de urmat, nu eşti un înţelept, nu ai descoperit nici un adevăr nou... şi nici măcar nu vorbeşti limba noastră. Cum este posibil ca cineva să dorească să te asculte?”
O, fraţi din Asia, cei ce spun lucrurile acestea nu înţeleg vocea care vorbeşte de la inimă la inimă!
	Acolo au atins un anumit nivel de dezvoltare materială. Au atins un nivel material de care şi noi avem nevoie. Dar vrem dezvoltare şi progres fără sinucideri, fără alcoolism, fără toxicodependenţe, fără nebunie, fără violenţa boala şi moartea pe care le conţin ele.
Suntem oameni obişnuiţi, dar nu suntem cinici, şi când vorbim de la inimă la inimă oamenii buni ne înţeleg la toate latitudinile şi ne iubesc.
Şi ce spunem astăzi din India, inimă palpitantă a lumii? Din India a cărei rezervă spirituală şi morală a fost izvor de învăţătură şi de răspunsuri pentru o lume cu mintea bolnavă. Spunem: “Tratează-i pe ceilalţi aşa cum ai dori să fii tratat!”. Nu există act omenesc superior acestuia, nu există morală mai înaltă decât aceasta. Când fiinţa omenească înţelege acest principiu şi îl pune în aplicare în fiecare zi şi la orice oră a zilei sale, progresează şi-i face să progreseze şi pe ceilalţi împreună cu ea.
Terra se desumanizează şi se desumanizează viaţa, iar oamenii îşi pierd credinţa în sine şi în viaţă. De aceea Umanizarea Terrei înseamnă umanizarea valorilor vieţii. Oare este ceva mai important decât învingerea durerii şi a suferinţei altora şi cea proprie? Progresul ştiinţei şi al cunoaşterii reprezintă o valoare doar dacă merge în direcţia vieţii. Producerea şi distribuirea echitabilă a mijloacelor de subzistenţă, medicina, învăţământul, formarea de intelectuali dotaţi cu sensibilitate socială, toate acestea sunt sarcini de dus mai departe cu entuziasmul şi cu credinţa pe care o merită operele ce au drept scop învingerea durerii altora.
Bine este tot ceea ce îmbunătăţeşte viaţa. Rău este ceea ce i se opune. Bine este ceea ce uneşte poporul. Rău ceea ce îl desparte. Bine este să se afirme: “Mai există un viitor”. Rău este să se spună: “Nu există nici viitor şi nici sens în viaţă”. Bine este să li se ofere popoarelor încredere în ele însele. Rău este fanatismul care se opune vieţii.
Umanizarea Terrei înseamnă şi umanizarea celor ce au influenţă şi putere decizională asupra altora, pentru ca ei să asculte vocea celor ce trebuie să învingă bolile şi sărăcia. Comunitatea noastră se inspiră din marile învăţăminte care propagă toleranţa între oameni. Şi merge dincolo de toleranţă, pentru că socoteşte ca valoare maximă a fiecărui act omenesc principiul: “Tratează-i pe ceilalţi aşa cum ai vrea să fii tratat tu”.
Doar dacă este aplicat principiul acesta, care este opus insensibilităţii, egoismului şi cinismului, se va putea începe opera de Umanizare a Terrei. Comunitatea noastră este o forţă morală tolerantă şi non-violentă, care proclamă ca valoarea cea mai înaltă principiul “Tratează-i pe ceilalţi aşa cum ai vrea să fii tratat tu”.Acesta este impulsul moral ce trebuie să fie transmis noilor generaţii şi care trebuie pus în practică de cei ce doresc cu adevărat să înceapă opera de Umanizare a Terrei noastre. Multe persoane doresc să devină mai bune, multe doresc să depăşească boala lor spirituală şi confuzia lor interioară, şi cred că pot să facă lucrul acesta închizând ochii în faţa lumii în care trăiesc; dar eu spun că vor creşte spiritual numai dacă îi vor ajuta pe ceilalţi să depăşească durerea şi suferinţa. De aceea propunem să acţionăm în lume, de aceea nu spunem să fie părăsite partidele sau organizaţiile de care aparţinem, ci dimpotrivă. Dacă o persoană crede că organizaţia ei poate contribui să învingă durerea şi suferinţa, acolo trebuie să militeze cu entuziasm: şi dacă acolo există defecte trebuie să lupte pentru a le corecta şi pentru a le transforma în instrumente aflate în slujba umanizării. Pentru că dacă nu se reînnoieşte încrederea în sine, dacă nu se simte că se poate contribui la progres, dacă nu este reînnoită încrederea în posibilitatea de a-i schimba pe cei din jur (indiferent de câte defecte ar putea să aibă), vom rămâne paralizaţi faţă de viitor şi atunci, sigur că da, va triumfa desumanizarea Terrei.
Formarea de comunităţi între rude, între colegi de muncă, între prieteni, între vecini; formarea lor în oraşe şi sate, formarea lor ca o forţă morală care să le dea indivizilor şi colectivităţilor omeneşti încrederea în ei, înseamnă creşterea spirituală privindu-l în ochi pe fratele tău, pentru ca să crească şi el. Şi în cazul în care crezi în Dumnezeu, socoteşte nemărginirea bunătăţii Lui şi scopul Lui: ca fiinţa omenească să se ridice într-o zi în picioare şi să onoreze Terra umanizând-o.
Trebuie să începi o viaţă nouă şi trebuie să ai încredere în faptul că poţi să o începi. Pentru ca acest lucru să fie posibil, însoţeşte-mă într-un act liber, curajos şi adânc, care să devină şi un angajament de reconciliere. Du-te la părinţii tăi, la prietenul sau la prietena ta, du-te la prietenii sau la duşmanii tăi şi spune-le cu inima deschisă: “Ceva mare şi nou s-a întâmplat astăzi în mine”, şi explică-le acest mesaj de reconciliere. Aş vrea să repet frazele acestea: “Du-te la părinţii tăi, la prietenul sau la prietena ta, du-te la prietenii sau la duşmanii tăi şi spune-le cu inima deschisă: ‘Ceva mare şi nou s-a întâmplat astăzi în mine’, şi explică-le acest mesaj de reconciliere.”
Tuturor pace, putere şi veselie!